BÍLÁ VRÁNA
TAKTO SE ŘÍKÁ TOMU, KDO JE NEOBVYKLÝ,
VÝJIMEČNÝ, ODLIŠNÝ OD DRUHÝCH, TOMU, KDO NEZAPADÁ
Věděl jste to.
Ne.
Věděl jste, co měl v plánu.
Ne.
Tvrdíte, že se nikdy o emigraci nezmínil?
Nic takového se nikdy nediskutovalo.
Nikdy o tom nemluvil?
Nikdy.
Je to útok na Sovětský svaz.
Ne.
Jde jen o tanec.
-Tanec? -O politice nic neví.
Odešel na Západ, protože tam může tancovat.
Mohl tančit i tady.
Ano...
ale myslím si, že se tak projevila jeho osobnost.
Už je prostě takový.
SSSR 17. BŘEZNA 1938
Matka se uzdraví.
Rudi.
Po emigrační kontrole pas vrátíte.
Děkuji.
PŘÍLETY
LETIŠTĚ LE BOURGET, PAŘÍŽ 12. KVĚTNA 1961
-Děkuji mnohokrát. -Moc rád vás zde vítám.
Pane Sergejev, paní Dudinská,
je mi potěšením oba vás přivítat z Paříži.
Jedná se o historickou chvíli.
Je to poprvé od konce války,
kdy bude slavný, leningradský Kirovský soubor viděn na Západě.
Myslíte, že to bude mít pozitivní dopad na studenou válku?
Je nám potěšením tady být.
Rudi!
Kam jdeš?
Jdu se projít.
Mám jít s tebou?
-Hodina začíná za dvě hodiny. -Nezapomenu.
Sleduj ho.
Jdeme.
SVOBODA
ROVNOST
BRATRSTVÍ
-Mohu vám nalít? -Ano.
Odkud jste?
Nerozumím.
Odkud jste?
Ze Sovětského svazu.
Tanečník. Budu tady pět týdnů.
Můžete mi pomoct, prosím?
-Pomoct? -Ano.
-Jistě, co potřebujete? -Obchod.
Obchod, kde si nakoupím.
Speciální obchod.
Potřebuji dětský vláček.
PALÁC GARNIER, PAŘÍŽ
Budu tančit!
Viděl jsi soupis?
Nedíval jsem se.
Je vyvěšený.
I tak jsem se nedíval.
Ty nejsi zvědavý? Sergej tě neobsadil do první sestavy.
Rudi...
je mi to líto.
Co na tom?
-Nebude to trvat dlouho. -Co nebude dlouho trvat?
Dokud se všichni nedozví, kdo jsem.
Dobrý den.
Lehké paže.
LENINGRAD O ŠEST LET DŘÍVE
Co tady děláte?
Vy jste ředitel?
Jsem Valentin Ivanovič Šelkov.
Já jsem Rudolf Nurejev.
Přišel jsem tancovat.
Zbláznil jste se?
Přijali jste mě jako studenta.
Přijel jsem z Ufy.
Skutečně?
Spletl jste si datum.
Přijďte za týden.
Tady budete všichni bydlet.
Otočte hlavu, mladíku.
Ramena dolů.
Dívat se nahoru.
-Nemohu tak dál. -Co tím myslíte?
To co říkám. Nemohu tak dál.
Škola vám nevyhovuje?
Jste tu jen pár týdnů.
Čtyři.
Leningradské choreografické učiliště
je považováno za nejlepší baletní školu na světě.
Jste první student, který si stěžuje.
Šelkov si myslí, že máte nedostatečnou techniku.
Nemáte kontrolu. Jste nemotorný.
Víme, že jste talentovaný.
-Ale jste starý. -Proto to musím dohnat.
Jste velmi pozadu.
Je mi sedmnáct. Musím zvládnout šest let výuky během tří.
Tak co vám brání?
Chci pracovat.
Ale ne s Šelkovem. To se mi snažíte říct?
Balet jsou pravidla.
Jde o disciplínu. Musí to tak být.
To znamená, že jde o poslušnost.
Svobodu najdete jen díky disciplíně.
Raději umřu, než abych se podřídil těmto pravidlům.
Jednou snad budete tak dobrý, abyste to mohl říct.
Zatím tak dobrý nejste.
Zdaleka ne.
Jsem přesvědčen, že s jiným učitelem budu lépe postupovat.
Koho máte na mysli?
-Dobrý den. -Dobrý den.
-Jste Rudolf Nurejev? -Ano.
Alexander Ivanovič Puškin.
Najděte si tam místo.
Ukloňte se.
-Všichni jsou rozcvičeni? -Ano.
Hoši, jako obvykle dvě demi-plié a jedno grand-plié v každé pozici.
Připravte se.
Prosím.
Prohněte se dozadu, co nejvíce.
Držte rovná záda.
Pátá pozice.
Assemblé, assemblé.
Brisé dopředu, brisé dozadu.
Dvě brisé.
A změna.
Spi.
Kdy bude otevřeno?
Cože?
Otevřeno.
Otevřít.
-Vraťte se později. -Ne. Zůstanu.
Přišel jsem pro Vor.
Vor?
Ano.
Chci Vor pro sebe.
Rudiku! Pojď, přidej se.
Rudiku.
Pojď sem.
-Jsi v pořádku? -Ano.
Tak honem.
Jste spokojený?
Promiňte?
Nikdy mi nic neřeknete.
Jen chci vědět, jestli jste se mnou spokojený.
Nejsem s vám nespokojen.
To je vše, co mi řeknete?
Poslyšte, jste inteligentní muž.
Přijdete na to sám.
Až budu s vaším výkonem spokojen, poznáte to.
Kroky mají logiku.
Musíte ji najít,
ne se ji snažit vynutit.
Jeden krok následuje druhý bez jakéhokoli pocitu spěchu.
Nebo snahy.
Každý krok patří k tomu dalšímu.
Jsou...
propojeny.
Děkuji.
To je nemožné.
Proč spolu nekomunikujeme?
To je šílené.
Vím, kdo jste.
-Jste Pierre Lacotte. -Jak to že mě znáte?
A vy jste Claire Motte. Tanečníky poznám podle obličejů.
Znám vás s tanečních časopisů. Učím se.
Napadlo nás, jestli máte povoleno s námi mluvit?
Chtěl bych vybudovat most.
Rudolf Nurejev.
Patříte k tomu souboru? Tančil jste dnes večer?
Kdybych byl tančil, pamatovali byste si to.
Tak co říkáte na to představení?
-Nebyl jsem tam. -Zmeškal jste to?
Raději jsem šel na koncert.
-Dobrý koncert. -Yehudi Menuhin.
Hrál Bacha. Nebyl špatný.
Mluvíte velmi dobře anglicky.
V Leningradu mám učitele.
Platím ho.
Nechci být hluchý a hloupý, když jdu na Západ.
Rádi bychom si popovídali o baletu.
Ano o baletu. To moc rád.
Na zdraví.
Obě paže, arabesque, piruetu dokončit na čtvrtou.
Jedeme, prosím.
Rudi.
Dámy. Fouettés, prosím.
Jaká byla hodina?
Máme v plánu několik vycházek.
Všechny hlavní atrakce.
Louvre, Eiffelovu věž, Notre Dame.
Společné výlety.
To je hezké.
Nezapomněl jsi na schůzi souboru před odjezdem z Leningradu?
Na žádné schůzi jsem nechyběl.
Dohodli jsme se, že pojedeme společně autobusem.
-Mám tě zapsat? -Ano, jistě.
Dobrý den. Vše v pořádku?
-Ano. Zatím. -Zatím.
To je moje oblíbené místo.
A vždycky ho mám jen pro sebe.
Na co myslíš?
Je to vždycky Rusko. Vždycky Rusové.
Francouzi vymysleli balet, ale...
energie vždy proudí z Východu.
Co tím myslíš? Nerozumím ti.
Co děláte není technicky dokonalé.
Občas je to i trochu nemotorné.
Ale ten náboj je dokonalý.
Jeviště je vaše, a to je důležitější.
Na premiéře tě může zastavit jen jedno, a to je strach.
Budu proti strachu bojovat.
Alexander Ivanovič mi říkal, že se o sebe nestaráte.
Přinesla jsem vám polévku.
Není špatná.
Říkal, že nejíte s ostatními.
Tanečník se o své tělo musí starat.
Říkal, že na vše reagujete jako neochočené zvíře.
Nevěděl jsem, že si mě všímá.
Ale ano, všímá.
Francouzská cibulová polévka.
Není taková, jakou dělají v Paříži.
Alespoň sýr není ten pravý.
-Byla jste v Paříži? -Ne.
Byla jste někdy v Londýně?
Jen jsem o nich četla.
Které město je lepší? Paříž nebo Londýn?
Lepší k čemu?
-Lepší na žití? Lepší na balet? -Na všechno.
Říká se, že Paříž je krásnější, ale Londýn je také úchvatný.
-Lidé tam ví o baletu víc? -Možná.
Váš manžel je dobrý člověk.
Ano. Také si to myslím.
Jeho hodina jsou dvě svaté hodiny.
Snězte tu polévku.
Nebojte. Jednou Paříž uvidíte.
Spi.
Brzo se vrátím.
Výborně.
Děkuji.
-Porazil jsi strach. -Jo.
Byl jste úžasný!
-Bravo. -Děkuji.
To je má přítelkyně Clara Saint.
Clara Saint.
Krásné jméno.
Rudolf Nurejev.
Bylo to nádherné.
Děkuji.
Mohli bychom všichni společně povečeřet?
Zeptám se.
-Souhlasil. -Výborně!
Ale někdo musí jít se mnou.
Doprovod.
Kde je můj přítel?
To je můj přítel Jurij Solovjev.
-Zdravím. Pierre. -Bydlíme spolu na hotelu.
-Claire Motte. -Clara.
Bude s námi jíst.
-Moc se mi to dnes líbilo. -To jsou mí přátelé.
-Rudi, půjdeš s námi? -Teď ne.
Škoda.
Clara Saint, Claire Motte...
V Leningradu musíš být slavný.
Jistě jsi byl první na seznamu.
Našli se ti, co byli proti.
-Proti? -Lidé, kteří mi nepřejí.
Nechtějí mě v Paříži.
Proč? Proč jsou proti tobě?
Sergejev nechtěl, abych jel.
-Dost proti. Nemá mě rád. -Tomu nerozumím.
Když si tě šéf souboru nepřeje, jak to že jsi tady?
Zjevný důvod.
Potřebuje světu ukázat, že Kirovští jsou nejlepší.
Jak by to šlo bez nejlepších tanečníků?
Jurije a mě. Juri je ještě lepší než já.
Ale můžeš jít ven?
-Cože? -Tanečníci.
-Můžete chodit sami ven? -Jsme tady.
Jo, ale na to jsem se neptal. Je to povolené?
Nemáme mluvit s cizinci.
Obzvláště s cizími tanečníky.
Nescházet se s nimi, nejíst s nimi.
Nemluvit. Nediskutovat.
Zůstat spolu. Jen socialisté.
-Nebojíš se? -Co mohou udělat?
Nemohou mě zastavit. Nemohou mě zatknout.
Ne, ale až se vrátíš domů, nemohou ti znepříjemnit život?
Mám povinnost.
Jakou povinnost?
Vidět toho co možná nejvíce.
-Učit se. -Co bys chtěl vidět?
Picassa. Matisse. Rodina.
Jít každý den. Nový obraz. Dívat se.
Skutečně se dívat. Vidět, co nás to učí.
Je to důležité? Důležité pro tanec?
Životně.
Je to životně důležité pro tanec.
-Šel jsem do Louvru. -Cos tam viděl?
Vor. Vor Medúzy.
No jistě.
Proč se směješ?
Protože je to krása udělaná z ošklivosti.
Je to skutečnost, ale také umění.
Šokuje to, ale má to...
velkou autoritu.
Teď víš, proč se směju.
Ne, nerozumí anglicky.
Nemluvíš anglicky?
Nepijete?
Ne.
Nemluvíte.
Omlouvám se. Nejsem dobrá společnice.
Beru valium.
Valium?
Je to lék.
Umřel mi přítel.
Zamřel při autonehodě se svým bratrem před šesti dny.
Potápěli se na Korsice.
Jeli domů.
Kolik mu bylo?
Dvacet jedna.
Jak se jmenoval?
Vincent Malraux.
Známé jméno.
Jeho otec byl André Malraux.
Ministr kultury.
Napsal skvělou knihu.
La condition humaine.
Četl jste ji?
Dá se sehnat v Rusku?
My nejsme pitomci, víte?
Nejsme venkovani.
Byla jsem sama.
Nemohla jsem jít ven.
Nemohla jsem nikoho vystát.
To Claire mě donutila dnes večer jít.
Říkala, že vás musím vidět tančit.
Na celé tři hodiny...
jsem zapomněla, že je Vincent mrtvý.
Jsem lepší než valium?
Mnohem.
-Zatančíš? Ukážeš mi? -Pracujete?
Nevím, co mám dělat se životem.
Musíte se rozhodnout.
Důležité je rozhodnutí.
Všichni musí mít účel života.
Proč jinak žít?
Kdy jste našel ten svůj?
-Šel jsem na operu. -Kdy?
Bylo mi šest.
Máma vyhrála v loterii.
Vyhrála lístek na operu v Ufě.
Šli jsme s mými třemi sestrami a mámou společně.
Pět lidí.
Jeden lístek.
Dostali jste se tam?
-Ano. -Všichni?
Zbožňoval jsem ten lustr.
Tu sametovou oponu.
Tu vůni.
Všechny ty lidi pohromadě.
Říkal jsem si...
"To je můj život."
Byl jsem hubený kluk.
Sám.
Pořád.
Říkali mi...
Bílá vrána.
Tak co jste viděli?
-Přišel jsi. -Ljubo.
Ahoj. Pirožky.
Děkuji. Pojď dál.
Mohu vás požádat o pozornost?
To je Rudolf Nurejev.
Poznali jsme se na Leningradském choreografickém učilišti.
Je tanečník.
-Dobrý den všem. -Dobrý den.
Také tvrdí, že každý den chodí do Ermitáže.
-Každý den chodí do Ermitáže? -Ano.
Řekla jsem mu, že i my rádi chodíme do Ermitáže.
A že se rádi scházíme v neděli odpoledne
ve velkém počtu a povídáme si
o všem možném.
O životě, umění, vědě.
A že tě mezi sebou rádi přivítáme.
Dlouho se nezdržím.
Zůstaň, jak dlouho chceš. Všichni jsou tu jen na chvíli.
-Nechci vás obtěžovat. -Nikoho neobtěžuješ.
-To je můj bratr Leonid. Jsme dvojčata. -Dobrý den.
Tvoje sestra mi začala povídat o Rembrandtovi.
-Chci se dozvědět víc. -O Rembrandtovi?
Leonid studuje na Polytechnice jako já.
Dám si skleničku a půjdu.
Ne. Dej si skleničku a zůstaň.
-No tak, posaď se. -No tak.
Tak, lidi, najděme
pro Rudika čistý talíř.
-Zazpíváme si. -Zazpíváme si.
Sníh se třpytí
V měsíčním světle
Trojka letí
Po cestě
Cink cink cink
Zvoní zvonek
Je to on
Mluví o lásce
Sníh se třpytí jako stříbro
Je to dobrá doba. Nikdy nebylo lépe.
To jen proto, že pošleme člověka do vesmíru?
Když o tom popřemýšlíte,
tak Sovětský svaz není ani padesát let starý
a už jsme je dohnali.
Předhonili jsme Američany!
Ano, předhonili jsme Američany, ano!
Prošli jsme si hroznými časy.
Ale jsou u konce.
Zlé časy jsou za námi.
Rembrandt Harmenszoon van Rijn, narozen v Leidenu, 1606.
Z devíti dětí.
Otec byl mlynář, matka dcera pekaře.
Představil nový styl portrétování.
Co myslíš?
Mně připadají všechny stejné.
Nejsou stejné. Všechny jsou jiné.
Jak velký je tvůj byt?
Malý. Velmi malý.
Tak k čemu potřebuješ tolik kolejí?
Ukažte mi ten, prosím.
Tento?
Ano.
Když se budeš hloupě ptát, raději to udělám sám.
Ten obchod není dobrý.
Vždycky ti to tak trvá? Vždycky jsi tak hrubý?
Sedni si tamhle. Ztichni.
Chci vidět vše, co máte.
Vyžaduji si to.
Chci vláček. Dobrý vláček.
Ten nejlepší, co máte. Přestaňte mi ukazovat šmejdy.
Pane, náš obchod...
Máte Transsibiřský expres?
Koukni na to.
Jsi v pořádku?
Jistě. Proč?
Rudiku, tvůj tatínek se vrátil.
Pojď ho přivítat.
Napadlo mě, že byste mohl přijít k nám na večeři.
Jíst u vás doma?
Alexandra Ivanoviče to potěší.
Moc neočekávejte. Bydlíme velmi skromně.
Přeje si, abych přišel?
Jsme tady.
Pojďte dál.
-Rudolf, ano, výborně. -Nemusíte vstávat.
To je v pořádku, je na čase vstát. Budeme jíst.
Tady prosím.
Posaďte se.
Xenia mi říkala, že se o vás starala.
Doufám, že vám to nevadí.
Proč by mi to vadilo?
Zajímalo by mě...
Děkuji.
Přemýšlíte někdy
o podstatě tance?
-Podstatě? -Ano.
Nikdo o ní nepřemýšlí.
To je pravda.
Proč tancovat?
Abychom publikum přenesli jinam.
-Na nová místa. -To jistě.
Ale proč?
Únik.
Jen to?
Takže život je tak odporný?
A uniknout kam?
Víte, já celou dobu učím techniku.
To je vše, co dělám.
Ale je dobré si pamatovat,
že technika je jen prostředkem...
ne cílem.
"Ach, jak dokonalý skok."
A co?
"Ach, tak krásně zvedla paži. Dokonalé."
A co?
Tolik času trávím na technice.
Myslíme jen na ni.
A na co bychom měli myslet?
Příběh.
Jaký příběh chceme vyprávět?
Proč se tak málo lidí sebe ptá...
"Co bych chtěl lidem říct?"
Musíš ze sebe nechat proudit cit.
Necháme toho.
Musíš toho tělem více vyjádřit.
Příběh, víš?
Čistý příběh.
Když nemáš o čem vyprávět, pak není důvod tancovat.
Pojal jsem...
ženskou stranu.
To jsem udělal.
Anglicky je těžké.
Zkus to, Rudi.
Přede mnou byly mužské role nudné.
Muži jen stáli, nic nedělali.
Ženy létaly vzduchem,
skákaly do výšky,
točily se.
Muž?
Pomyslel jsem si, proč by muž nemohl být jako žena?
Převzal jsem to od ženy.
Drahý pane Dejte tu ruku pryč
Ne, skutečně Dnes není váš den
Jen plýtváte mým časem
Chlapi jako vy nestojí za pohled
Odstupte a nechte mě projít
Jinak vám jednu vrazím
Prostě nejste můj typ A, zlato, nelžu vám
Říkají mi Dětská prdýlka
Když projdu kolem
Koukej.
Všichni chlapi pohvizdují Koukají mi na zadek
Už toho mám dost
Proč nenechají holku na pokoji
Jen proto, že ví, jak se nosit?
Vždycky se najde nějaký blboun
Který mi stoupne do cesty a čumí
Vím, že má dětská prdýlka je krásná
Ale není to fér
Věděla jsem, že to oceníš.
Vždycky je to tak skvělé?
Vždycky.
Nic jim do toho není.
Truchlit můžeš, jak chceš.
MINISTERSTVO KULTURY MOSKVA
Posaďte se.
Dostal jsem tento dopis.
Ano.
Posílají mě na Ministerstvo kultury
Baškirské sovětské socialistické republiky, abych se ucházel o práci.
Ano. A co?
To mě zabije. Nechci tam jít.
Nezáleží na tom, co chcete.
Víte, že jsem dostal tři různé nabídky?
-To jsem nevěděla. -Od třech různých souborů.
Chtějí mě v Bolšom.
Jednou se do Velkého divadla v Moskvě dostanete.
Proč ne?
Ale nejdříve musíte jít tancovat do Ufy.
Jestli odejdu do Ufy, tak se do Velkého nikdy nedostanu.
Budu příliš starý.
Kdo si myslíte, že platil za vaše vzdělání? Vaši rodiče?
Ne.
Platil za vás stát. Sovětský lid.
Je na čase, abyste za to národu poděkoval.
Umělci mají povinnosti jako všichni ostatní.
Myslíte si, že jste důležitější?
Povězte.
Celé tři roky jste jen bral.
Nadešel čas dát něco zpět.
Vrátím vše na pódiu.
V Leningradu, v Moskvě. Tam půjdete rád.
Ale co je špatného na Ufě?
-Díváte se na svůj lid přes prsty? -Ne.
Své malé rodné město.
Dávám něco, co nikdo jiný nemůže.
Tak odkud jste přišel? Kdo vás stvořil? Kdo vás vychoval?
Co jste to za člověka?
Proč jsi tak smutný?
Dobře to víte.
Všichni to ví.
Chci, abys se mnou tancoval, Rudi.
Cože?
Kde?
V Kirovském. Kde jinde?
Vy to nevíte? Posílají mě domů.
Do Ufy.
Na to zapomeň.
O čem to mluvíte? Jel jsem prosit do Moskvy.
Ptám se tě, jestli máš zájem přidat se ke mně v Kirovském.
Ne v souboru.
Jako můj partner.
Partner?
Mladý muž a starší žena.
Vždy dobré spojení.
Budeš vedle mě působit velmi talentovaně.
Já budu působit mladě.
Zkusíme to?
Moment. Vysvětlete mi to. Co se stalo?
Někdo se za tebe přimluvil.
-Kdo? -To není důležité.
Prostě buď vděčný.
Jak? Jak to dokázali?
Ne pliváním do tváře.
Umělecká strategie, Rudi.
Děkuji.
Uchop mě za zápěstí a potom kolem pasu.
Přesně tak.
Trochu blíž. Hrejte, prosím.
Raz, dva, tři, čtyři, chassé.
Dívej se mi do očí.
Pokračuj, uvolněné lokty, pokračuj.
Raz, dva, tři, čtyři.
Co se stalo?
Přišla jste se hloupě ptát?
-Ne. -Všichni ví, co se stalo.
Upadl jsem.
Upadl jsem!
Dostanu vás odtud.
Nemůžete tady zůstat.
Potřebujete domácí péči.
Říkali, že si dva roky nezatančím.
Mýlí se.
A nedívej se tak na mě.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Nedaří se.
Půjde to.
Budete tady, dokud se neuzdravíte.
Budu se o vás starat.
Dobrou noc.
Pomoz mi.
Počkej tady na mě.
Tati!
To je ona.
Tohle je La Sainte-Chapelle.
Jsi v pořádku?
Chtěl bych tady bydlet.
Rudi.
V kostele se nebydlí snadno.
-Myslím to vážně. -Já taky.
Dalo se to čekat.
Dříve či později.
Bylo to nevyhnutelné.
Není to správné.
Potřebuješ to.
Dobrý večer.
Přisedni si.
Musíš být ke mně upřímný, Rudi.
Chci jít brzo do postele.
Tak co?
Myslíš, že na tebe tlačím?
Nenapadlo tě, že někdo tlačí na mě?
Nedají mi pokoj.
A jsou mnohem nepříjemnější než já.
Podívej se na to z mého pohledu.
Snažím se.
Chtějí...
Chtějí vědět, proč to trpím.
Svým chováním neškodíš jen sám sobě.
Ohrožuješ i mě.
To je všechno?
Ne.
Není.
Každý večer se procházíš s tou...
dívkou z Chile.
Je to moje kamarádka.
Chodíš se dívat na nahé holky?
-Je to jen zábava, Vitaliji Dimitriviči. -Zábava?
A bohatství je zábava, co?
Ne.
Zdědí velké jmění, není to tak?
To se ti líbí, že?
Líbí se ti to.
Líbí se ti kapitalistický život?
Celou noc se s ní procházíš.
-Máme si hodně co povídat. -Nejen s ní.
Že?
Konkrétně...
Se západními tanečníky.
Západními intelektuály.
Rudi, je čas jít spát.
A co ony?
Přišli stejně pozdě jako já.
Proč nemluvíte i s nimi?
Protože mluvím s tebou. Máš záznam.
Mě politika nezajímá.
Jak dlouho budeš tancovat?
-Jak dlouho? -Kolik let?
Jak dlouhá bude tvoje taneční kariéra?
Dvacet.
Třicet.
A chceš v budoucnosti jezdit za hranice?
Chceš světu ukazovat, co dokážeš?
Tak toto může být tvá poslední cesta.
Když se rozhodneme proti tobě vznést obvinění.
Jaké obvinění byste mohli vznést?
Ale prosím tě.
Nepokoušej naši vynalézavost.
Ber to jako oficiální varování.
Říkám to proto, že až se vrátíme do Moskvy,
tak mohu říct: "Dal jsem mu oficiální varování."
V 5.15 ráno.
27. května 1961.
Souhlasíš?
Čaj je hotový.
Musíme ti sehnat slušné oblečení.
Jsi sólista Kirovského divadla.
MARIINSKÉ DIVADLO, LENINGRAD
-Děkuji. -Milujeme vás.
-Jste úžasný tanečník. -Děkuji.
-Jste skvělý. -Viděli jsem vás zkoušet.
-Děkuji. -Jste fantastický.
Tejo, jdeme.
Hodně štěstí.
Podívej, říkal jsem ti to.
Máš pravdu.
Linie není správná.
Netančím tak dobře jako ty,
ale i já to dokážu.
Noha musí být rovnější. Hele.
A hlava musí jít výš.
-Více dozadu. -Jo.
Musím to zlepšit.
Mluv anglicky.
Mohu to zlepšit.
Dokážu to.
-Správně? -Ano.
Omluvte mě.
Děkuji.
Bylo to fantastické.
Možná nejlepší výkon v životě.
-Trápí vás to zranění? -Ne.
Vidíte? Říkala jsem, že vás vyléčím.
Ano.
Můžeme jít domů spolu.
Myslíte, že to je dobrý nápad?
Vinen je jen ten, kdo se tak cítí. Já se tak necítím.
Uvidíme se doma.
Proč tam ještě jsi?
Kde?
U Puškinů.
Proč tam stále jsi?
Hej, na něco jsem se ptal, mohu dostat odpověď?
Do toho ti nic není.
-Bylo to anglicky? -Bylo.
Dobře.
Zopakuji to. Nic ti do toho není.
Kotník se ti hojí.
Myslel jsem, že jsi tam na léčení.
Jde o jeho ženu, že?
Puškin si to nechá líbit, protože je slaboch.
-Nemám ti co říct. -Proč ne?
-Protože není co říct. -Bydlíš s ní rád?
Sedí ti to, že?
Líbí se ti to, že?
Bydlet s manželi.
Rudi, budu ti muset vysvětlit,
že my jsme, čemu se říká přátelé.
Přátelé.
Přátelé se jeden druhému svěřují.
Tak nechci, abychom byli přáteli.
Lhát můžeš jí, ale ne mně.
Zajímám tě, protože jsem inteligentní.
Líbí se ti to?
Nikdy před tím jsi inteligentního tanečníka neznal.
Máš mě rád, protože jsem Němec.
-Cizincům neodoláš. -Ne?
-Ne. -Proč?
Protože sníš o jiném světě, než je tento.
Proč bych měl snít o jiném světě?
Víš,
Vincentův otec je známý ateista.
Nevěří. Ale když nadešla chvíle...
Ano.
Ale když nadešla ta chvíle,
rozhodl se pro katolický pohřeb.
A víš, co řekl?
"Nemohu syna hodit do země jako pytel brambor."
Ryba pro dámu.
A pro pána stejk.
Doufám, že vám bude chutnat.
Můžeš ho zavolat?
-Číšníka? Proč? -To není, co jsem si objednal.
Tohle je slavná ruská restaurace.
Promluv si s ním sám.
Ne. Nechci omáčku.
Prosím?
Rudi.
Co...?
Omlouvám se. Malý moment.
Co se děje?
Nebudu jíst stejk s pepřovou omáčkou.
Omáčky nesnáším.
Řekni to číšníkovi.
-Ne. -Proč ne?
Ty mu to řekni. Ty s ním mluv.
Řekni mu velká chyba.
O co ti jde?
-Nebudu s tím číšníkem mluvit. -Ten číšník je Rus.
-Řekni mu, co chceš, pochopí to. -Ne.
To je šílené.
Vím, co si o mně myslí.
-Kdo? -Ten číšník.
Vím, co si myslí.
Baškirský sedlák. Dívá se přes prsty.
Žádné způsoby. Žádné vzdělání.
A jak to víš? Nic neřekl.
Vím to. Jak se na mě dívá.
Tak jo.
Jsem sedlák z Ufy. Kluk narozený ve vlaku.
V divadle hraju prince, ale nejsem princ.
Do prdele s ním.
Do prdele s Paříží.
Do prdele s tebou.
Měl by ses omluvit.
Holčičko, jestli máš ráda omluvy,
tak jsi s nesprávným chlapem.
Diagonála. Double. Arabesque.
Znovu.
Ne, tak ne. Ještě jednou.
Co jste říkali?
Cože?
Mluvíte o mně?
-Co se vám stalo? -Jak si to dovolujete?
Nejste součástí tohoto baletu.
-Nemáte tu co dělat. -Rudi, prosím tě.
Proč jste tady?
Konstantin Michajlovič je hlavní baletní mistr Kirovského.
Může jít na kteroukoli zkoušku chce.
Možná.
Pravdou je, že jsme o vás nemluvili.
Ale když budu chtít, tak mluvit budu.
Naše práce je velmi náročná. Příliš náročná pro vás.
-Rudi, prosím tě. -Jste starý. Nemáte na to.
Nemáte na to talent.
Tam jsou dveře.
Zavřete je za sebou.
Omlouvám se, Konstantine Michajloviči.
-Běžte. -Nevšímejte si ho.
Nebudu pokračovat, dokud neodejdete.
Rudi.
Běžte.
-Omluvil ses? -Ne.
Sergejev mě utiskuje.
-Nemyslím si. -Cože?
Sergejev tě potlačuje.
-To jsi chtěl říct. -To jsem řekl.
Ne. "Utiskuje" a "potlačuje" jsou dvě různá slova.
-Jestli se chceš naučit anglicky... -Balet není jen o technice.
Nejsou to jen pravidla.
Musíme mířit výš. Stále výš.
K tomu potřebujeme cítit podporu a pomoc lidí.
Rudi, ty z toho děláš uměleckou otázku.
Ale o to nejde.
Jde o chování a...
-ty z toho šílíš. -Ne.
Zvládnu to. Vím, co dělám.
-Ty šílíš z ní. -Z koho šílím?
Tak se kufr nebalí. Udělám to sám.
Svůj kufr si sbalím sám. Dusím se tu!
Vy mě zabíjíte! Oba dva!
Chtěl jsem ti jen pomoct.
Jsem doma.
Nevím, co se tu stalo, ale něco tu nesedí.
Nech to být, lásko. O nic nejde.
Pojedeš do Paříže, Rudi.
A potom do Londýna.
Celý se změníš.
Jsi obzvláště talentovaný,
ale to tě může dovést k úplné izolaci.
Budeš se tomu muset bránit.
Člověk kompletně nezávislý na druhých neexistuje.
Jdu ven.
Je mi velkou ctí předat cenu Nižinského vynikajícímu sovětskému tanečníkovi
Rudolfu Nurejevovi.
Gratuluji.
Děkuji. Viděl jsem tě v davu.
Rozhodla jsem se ti odpustit.
Odpustit za co?
Tvrdíš, že si to nepamatuješ?
Odpouštím ti, že jsi nejsobečtější muž, kterého jsem kdy poznala.
Doufal jsem, že přijdeš.
-Skutečně? -Ano.
-Spolu je to zábavnější. -Ještě štěstí, že jsem přišla, že?
Děkuji.
Děkuji. S radostí.
-Zdravím. -Ahoj.
Děkuji mnohokrát.
-Hned se vrátím. -Jistě. Běž.
Děkuji.
Jdeme.
Ne, dnes večer ne. Nikam nejdeš.
Omluvte mě, slečno.
Proč ne? Co jsem provedl?
Dnes večer budeš se souborem.
Co se děje? To je nesmysl. Mám narozeniny!
Tento muž se nám snaží říct, že nesmíme jít ven.
Nechte je pobavit se!
Prosím!
Rudi, to není legrace.
Vitaliji Dimitriviči, je to poslední noc v Paříži.
-Ne. Už jste se pobavil dost. -A co chcete udělat?
Nebude to dobrá reklama, že?
Poslouchejte.
Popřemýšlejte o tom. Je to náš poslední večer v Paříži.
Prosím.
Dobře.
Ale nejdéle do dvou a jsi za něj zodpovědná.
Děkuji.
Jdeme ven!
Vzpomeň si
Že to byla tvoje píseň
Tvoje oblíbená, myslím
Ž i Prévertova a Kosmova
A pokaždé
Suché listí
Mi tě připomene
Každý den
A oni si stěžují na mě.
Ještě nejsme mrtví
A toho dne
Moje mrtvé lásky
Navždy odejdou
Děkuji.
Tak jo, Rudi, jdeme.
Už tak jdeme pozdě. Je čas.
Autobus odjíždí až ráno.
Slíbila jsem to Střiževskému.
Poruš slib.
Dělej, jak chceš.
-Dobrou noc. -Dobrou noc.
Rád bych vám poděkoval.
-Slíbil jsem ti překvapení, ale... -Přišel ses rozloučit?
Ano, to máš pravdu. A chtěl jsem ti dát dárek.
Je to...
Nůž na papír.
Je krásný.
Děkuji.
Tolik lidí se s námi přišlo rozloučit.
Tolik francouzských tanečníků.
-Kávu? -Moc rád.
Tak pojďme.
Rudi.
Rudi, můžeme si promluvit?
-O co jde? -Pojď sem, řeknu ti to.
Dnes ráno jsme dostali telegram.
Chruščov si přeje, aby ses vrátil do Moskvy na speciální gala představení.
Gala?
Vystupovat před předsedou strany je velká pocta.
-Ale já letím do Londýna. -Později.
Za souborem poletíš do Londýna později.
-Ne. Odletím teď. -Ne.
-Nejdříve poletíš do Moskvy. -Do Moskvy neletím.
-Rudi. -Je mi jedno, co bude,
do Moskvy neletím.
Zůstaň tady. Chvíli tady se Střiževským počkej.
Let do Moskvy je za dvě hodiny.
Vy také letíte do Moskvy?
Ne. Já letím do Londýna.
Tak kdo letí se mnou? Kdo z tanečníků?
Kdo bude se mnou tančit?
Do Moskvy letíš sám.
Ne, nepoletím. Raději se zabiju.
Rudi. Rudi.
Děje se něco?
Všechno je v pořádku. Nebojte se.
Zůstaň se mnou, Pierre. Snaží se mě unést.
Rudi, promluvme si o tom.
V klidu, prosím.
Budu křičet.
Hele, jestli je to trest...
-Není to trest. -Dovolte mi říct...
Jestli jde jen o to, že Rudi trávil čas se mnou a mými přáteli...
Tak vám mohu říct, že Rudi nikdy neřekl nic proti své zemi,
proti své vládě nebo souboru. Nikdy.
-Nikdy ani slovo. -Dobře. Jen...
to udržme pod kontrolou, ano?
Konstantine, běžte k nástupní bráně.
Bude to v pořádku.
Dovolte mi mluvit, ano?
Rudolf Nurejev, hysterický.
Rudi se musí vrátit do Sovětského svazu.
A nejedná se o trest, věřte mi.
Musí se vrátit...
protože jeho matka je nemocná.
Moje matka je nemocná?
-Ano. -Moje matka je nemocná?
Co je to? Měníte důvod.
Nejprve mám tančit pro Chruščova a teď je máma nemocná?
Vysvětlím vám to.
Ne! Tak už jste oklamali jiné tanečníky.
Rudi.
Snaží se mě poslat do Moskvy a tam mě zavřít do vězení.
Rudi, seš si jistý?
-Jsem. Je se mnou konec. -Rudi, věř mi,
-měl bys dělat, co říkají. -Ne!
-Bude to dobré. Uvidíme se v Londýně. -Už mě nikdy neuvidíte!
Rudi, jistě jde jen o nedorozumění.
Žádné nedorozumění. Nechtějí, abych tančil.
Jděte k bráně.
Prosím, nastupte do letadla.
-Do letadla. -Nastupte.
Rudi, slibuji, všem to řeknu, budou vědět, co se děje.
Vše bude dobré.
-Nastupte do letadla. -Zatím.
Okamžitě jděte k bráně.
Zůstaň na letišti, Pierre.
Tak mě nemůžou odvést.
Jestli mě odvedou, dají mi injekci.
Nedovol jim dát mi injekci.
Rudi.
To nic.
-Rudi! -Rudi. Nech toho.
-Ty... -Uklidni se.
Nechte mě být, prosím.
Hlavně mě nenechávej samotného.
Jestli mě opustíš, je se mnou konec.
Dobře, zůstanu tady, Rudi.
Jo? Zůstanu tady.
Bude to dobré.
Ano, všechno je v pořádku.
-Vše je dobré. -Budu tady, Rudi.
Zůstanu tady.
Viděl jsem, co se děje. Mohu pomoct?
Musím tady zůstat. Dokud jsem tady, je v bezpečí.
Tady je telefonní číslo.
Diskrétně.
Řekněte jí, ať co nejrychleji přijde.
Bohužel. Nikdo to nebere.
Už mám zpoždění. Musím jít.
Počkejte...
-Nemůžete teď odejít! -Je mi to líto.
Jean-Pierre. Zavolej na tohle číslo, řekni jí, ať hned přijede.
-Dobře. Kdo je to? -Někdo, kdo může pomoct.
Posaď se, Rudi. Máme čas. Nic se neboj.
Claro, nemohu ho tady nechat.
LETIŠTNÍ POLICIE
Pojďte dál.
Ano?
Nikdo vám nic neřekl? Dole se něco děje.
Mluvte.
Dole je ruský tanečník. Chce přeběhnout.
-Tanečník? -Ano.
-Kdo je to? -Rudolf Nurejev. Znáte ho?
-Rudolf Nurejev? -Ano.
Určitě je to tanečník?
Jestli to je vědec, tak to bude složité.
Není vědec.
Jak to víte?
Včera večer jsem ho viděla tančit. Vědci tak netančí.
-Kdo jste? -Clara Saint.
Jsem osobní přítelkyně Adrého Malrauxe.
-Malraux? -Ano.
Dobře.
Tak co mám dělat?
Půjdete dolů?
-Jsou tam ruští agenti? -Ano, je jimi obklopen.
V tom případě je bude muset překvapit.
Na takové situace máme zákony. Musíme se jich držet. Je na to postup.
My nesmíme přistoupit k němu. On musí přijít za námi.
Promiňte. Jsem z Le Figaro. Víte, co se děje?
Ne. Nevím.
Přejete si?
Přišla jsem se rozloučit, jestli odjíždí.
Odjíždí. Za hodinu.
Vrací se zpět do Moskvy.
Vy se od něj nemůžete odtrhnout, že?
Rudi.
Musíš říct, co chceš.
Chci být svobodný.
Ti dva muži za tebou jsou policisté.
Musíš jít k nim
a říct: "Chci politický azyl."
Budeš mi chybět.
Jmenuji se Rudolf Nurejev.
-Ne! -Chci politický azyl.
-Rudi!
Chci zůstat.
-Rudi! -Chci tady zůstat.
-Chci politický azyl. -Hej, hej, Rudi!
-Chci zůstat ve Francii. -Uklidněte se! Policie!
To stačilo. Tady jsme ve Francii.
Jdeme.
Hej, hej, Rudi.
Odstupte!
Jdeme.
Chápete, co jste provedla?
Rusové ho zabijí.
Moment.
Potřebujete něco?
Máte koňak?
Máme.
Chci mluvit s panem Nurejevem.
Tohle je Francie.
Jste na francouzském území.
A pan Nurejev dobrovolně požádal
o naši ochranu.
Chci s ním jen mluvit.
Slibuji.
Je to stále sovětský občan, takže na to mám právo.
Tak dobrá, udělal jsem chybu, Rudi.
Změnil jsem ti rezervaci.
Říkal jsi, že chceš prostě jen tančit.
Příštím letadlem poletíš do Londýna.
Ne.
Rudi, připojíš se k souboru v Londýně.
Ne.
Myslím, že jsem tě za těch pár týdnů trochu poznal.
Já ti rozumím.
Trochu.
Jsi mi velmi sympatický.
Vím, čím sis v životě prošel, co sis protrpěl.
Vím, jak moc miluješ svoji rodinu. Svou matku.
Jak se jí chceš podívat do očí, co?
A říct...
"Maminko, odpusťte. Zradil jsem.
Zradil jsem Sovětský svaz"?
-Prosím vás, odveďte toho muže. -Počkejte.
Počkejte chvíli.
Rozumíš, že tím ze své rodiny uděláš psance.
Nezničíš si jen svůj život.
To vím.
Jestli teď opustíš Sovětský svaz, strávíš zbytek život v hanbě.
Už nikdy se nevrátíš. Nikdy neuvidíš svůj domov.
Je ti to jasné?
Nikdy.
Nikdy se nevrátíš domů.
Před hodinou jsi v panice udělal chybu.
Nabízím ti možnost to chybu napravit.
Tak dost, to stačilo. Už jste toho řekl dost.
-Nechci jít. -Musíte. Taková jsou pravidla.
Pan Nurejev se teď musí rozhodnout.
Tak dobře.
Tak jo, Rudi...
Popřemýšlej o tom.
Popřemýšlej.
Musím vás nechat čtyřicet pět minut o samotě.
Ty dveře vedou zpět do Francie.
Tyto dveře vedou k letadlům.
Dejte mi vědět, které si zvolíte.
Mohu tu mít svou kamarádku Claru?
Jestli se rozhodne zůstat, budu vás potřebovat.
Dole je spousta novinářů. Budete se o ně muset postarat.
-Má kde bydlet? -Něco mu najdu.
Znám lidi, kteří se ho ujmou.
Budete potřebovat víc než jedno místo. Každé dva dny ho stěhujte.
Podívej, jak jsi špinavý.
Běž si umýt ruce.
A učeš se.
Je velmi důležité, jak vypadáš.
Běž se převléct.
Buďte tak hodná a jděte.
Musí to zvládnout sám.
Pouze slečna, pane.
Ne! Je to sovětský občan!
Uklidněte se!
To už stačilo!
-Ne. Ne. -Dobře.
Tak dobře.
Utekl vám.
Jedná se o Romea a Julii? Zůstal pro lásku?
Cože? Jste padlý na hlavu?
-Milujete ho? -To jistě ne.
Kde je teď? Je stále v budově?
Bude souzen v nepřítomnosti za zradu.
Hrozně se stydím.
Stydím se za Nurejeva.
Stydím se za sebe.
Všechno v pořádku?
Ano.
Jeho kufr přišel.
Připravím večeři.
Ahoj, zlato.
Jsou tě plné noviny.
Jsi slavná.
Něčeho lituješ?
Ne.
Už ti volal?
Zavolá ti?
Jednou.
Proč ti ještě nezavolal?
Protože už je takový.
Pane Nurejeve.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Pane Nurejeve, myslíte, že se někdy vrátíte do Ruska?
Já mohu žít kdekoli.
Nezapomeňte, že jsem se narodil ve vlaku.
Myslím, že se do vlasti nikdy nevrátím.
Ale možná nikdy nebudu šťasten v té vaší.
RUDOLF NUREJEV SE DO SSSR VRÁTIL V ROCE 1987
NAVŠTÍVIT SVOU UMÍRAJÍCÍ MATKU.
UMŘEL V PAŘÍŽI V ROCE 1993.